- Du er her fortsatt. - Vil du sitte på til Bellefleurs?
Jeg må nok gå en tur først.
Eller jeg kan vente på deg her.
- Eller bli med med meg. - Ja, eller det.
Det var en fin begravelse.
- Men jeg savnet Jason. - Jeg vet du er bekymret.
Men med enkelte mennesker vet man at de klarer seg.
De er overlevere, som Jason. Det vet du vel?
Jeg er ikke helt sikker på noe lenger.
Det er ingenting som stemmer i verden lenger.
Det er sånn døden gjør med oss. Bakken blir borte under oss.
Men den kommer tilbake.
Hva er det?
- Man legger sement. - Ja...
Ikke misforstå meg, men du overrasker meg.
Det fins ikke mange som kan snike seg innpå meg.
Under begravelsen spurte du meg om jeg var telepatisk.
Jeg skulle ønske jeg var det, så jeg kunne se hva du tenker.
- Det vil du ikke, tro meg. - Det er ikke sant.
Hva er det?
Det er vampyrer.
Hva faen?
Herregud.
- Hvordan er det mulig? - Bill hadde rett om alt.
Vær ute eller inne. Huset er deres.
- Jason er ok. - Jeg må dra.
- Jeg blir med. - Det trengs ikke. Jeg klarer meg.
- Sookie. - Alcide.
Jeg er en overlever, jeg også.
- Vi vil spille krokket! - Og volleyball!
- Hvem drar på Target? - Jeg kan gjøre det.
Du sa at jeg ville ønske å ha sex med deg en dag.
- Den dagen har visst kommet. - Ikke ennå, Jason.
- Men når? - Vi kommer dit etter hvert.
- Jeg gir deg blodet mitt. Ta det! - Ok.
- Jason! - Ja? Hei, Sook!
- Hvem faen er hun? - Søsteren min.
- Det har du ikke fortalt. - Jeg lover at det er sant.
Si at du er søsteren min.
- Jeg er søsteren hans. Hva faen? - Faen!
I så fall er du min søster også.
Sook, dette er Violet. Hun er fra Europa.
Dere har sikkert mye å snakke om. Jeg skal la dere være i fred.
Jeg tilhører henne nå. Det føles jævlig rart.
Men jeg skjønner hvordan du følte deg med Bill. Beskyttet.
Når følelsene tar overhånd, tror man fort at man blir beskyttet for evig.
Men ikke mye i verden er for evig, uansett hva vampyrene sier.
- Sook, går det bra med deg? - Ja, jeg klarer meg.
- Lover du? - Ja.
- Jeg er faktisk glad for å se deg. - Stikk, hurpe.
Vi klarte oss, Sook. Vi klarte oss.
Bill ga oss sitt magiske blod. Nå ser vi lyset!
- Jeg kan aldri mer hate ham. - Lykke til med det.
Fint at du er uskadet.
Her har vi henne.
- Så vakkert. - Jeg har hatt 5500 år på meg.
Maistangseremonien ble holdt for feer som hadde funnet sin sjelevenn.
Det var sjeldent selv da. Og beviset?
Det strålte når de tok på hverandre.
Når mørket faller, tar du denne. Jeg tar denne.
Vi surrer oss inn rundt maistangen.
Med lysene våre deler vi denne sirkelen i to.
Det blir våre gifteringer.
- Warlow. - Sookie.
Jeg løy ikke om at jeg holder det jeg lover.
- Men mye har skjedd siden sist. - Du har vært borte i fire timer.
Det handler ikke om det. Jeg har vært i en venns begravelse.
Vet du hvor mange venner jeg har sett bli begravet?
La meg snakke ferdig.
Som du vil.
Jeg har følelser for deg. Du har vekket noe inni meg.
Men nå er vennene mine i sikkerhet, og jeg er ikke lenger i fare.
- Vi har ikke noe hastverk. - Jeg holdt min del av avtalen.
Ja, men et evig liv sammen bør handle om mer enn en avtale.
- Og hva foreslår du? - Ærlig talt?
Jeg foreslår at du dater meg.
Dater? Skal vi gå på kino og bowle?
Nei, men vi kan omgås i den virkelige verden og se om vi passer sammen.
- Vi var enige. - Ja, men vi trenger ingen ringer.
Du kan bli en del av samfunnet. Vennene mine aksepterer deg.
- Bill og Eric, som tømte blodet mitt? - Nei, ikke de.
Jeg mener Jason og Tara. Og Arlene.
De trenger meg. Jeg er ikke klar for å forlate dem.
Hvem faen tror du at du snakker med?
- Bra, Jason! - Dere er vampyrer, men jeg er atlet.
Kom igjen.
Vi tar dem neste gang.
Beklager. Jeg er litt rusten.
Gikk det bra?
Pam.
- Hva er det? - Jeg begynner å bli edru.
Solen skinner, vi klarte oss, og du sutrer over Eric.
- Vet Willa at Eric er borte? - Jeg tror ikke det. Hvordan det?
- Du kommer til å bli sur. - Ikke si at du skal finne ham?
- Tuller du, eller? - Gi deg, Tara.
Jeg vil ikke, men jeg slipper deg fri om du presser meg.
- Ta deg av Willa. - Dere er verdens verste skapere.
Hei. Skal du ikke komme ut?
Hva er det?
Jeg har mistet så mye blod at evnene mine er borte.
- Kanskje det er legingsprosessen. - Jeg er leget.
Jeg kjenner ikke Lilit. Jeg føler meg som Bill igjen.
- Skal det være en ulempe? - Det er det vel ikke, men...
Hva?
Sookie.
Hva er det med henne?
Blodet gjør at du kan gå rundt i dagslys.
Det var ikke gratis. Det er en fevampyr som er ute etter Sookie.
Jeg visste at jeg måtte redde dere.
I bytte mot blodet hans ofret jeg henne.
Hun skal bli vampyr.
- Når da? - Med en gang.
- Hva faen sitter du her for da? - Det er ikke noe jeg kan gjøre.
Vi er reddet. Hent henne nå.
Det går ikke an å fjerne all smerten jeg har forårsaket henne.
- Bill ville gjort alt for henne! - Det er ikke tid.
Tøv! Du oppførte deg som en dust, men nå kan du rette det opp.
I begynnelsen sa du at jeg skulle beskytte din menneskelighet.
Vær så snill, ikke sørg for at jeg mislykkes.
Hvor er Jason?
Warlow. Den jævelen drepte foreldrene mine.
Aldri i verden at Sookie vil bli hans fevampyrbrud.
- Hva faen har du gjort? - Jeg oppmuntret henne.
Jeg kunne drept deg, Bill Compton eller Gud eller hva faen du er!
Men nå må jeg redde søsteren min.
- Hvordan gjør jeg det? - De er på et annet plan. Feplanet.
Man kommer dit gjennom en portal på kirkegården ved hjelp av felys.
Den eneste feen i byen er Adylin. Vi må be om hennes hjelp.
Hvis vi spør, vil Andy garantert ikke hjelpe Jason.
- Jeg går alene. - Nei. Du er aldri alene mer.
Vi drar.
- Hvor fører du meg? - Fortsett å gå.
- Du valgte selv å drikke blodet! - Jeg vet det. Gå videre.
Stopp. Her skilles våre veier.
Vær så snill. Jeg har kone og barn.
- Jeg ber deg, ikke skad meg! - Se meg i øynene.
Du har aldri møtt meg. Ikke Jessica heller.
Eller noen av de andre skapningene du har møtt de siste ukene.
Jeg går straks. Ta med deg vesken som ligger på bakken.
Jeg håper at familien din tilgir deg for at du var borte.
Jeg beklager smerten jeg har forårsaket dem.
Farvel, Hido Takahashi.
Jøss...
La meg fikse pratingen.
Ja da!
Stackhouse. Hvor har du vært? Hei.
Violet. Hvor jeg har vært, er en lang historie.
- Inviter oss inn, så forklarer jeg. - Så formelle trenger vi ikke være.
- Du må invitere inn meg. - Å nei. Ta Adylin opp!
Jeg er 800 år gammel, og datteren din lukter godt.
Men jeg spiser bare av Jason. Vi er monogame.
- For noe tøv! - Adylin må redde Sookie.
Sookie?
Hei, jeg er betjent Jason Stackhouse. Kollega av faren din.
Jeg vet hva som skjedde med deg og søstrene dine.
Men søsteren min har også hatt det vanskelig.
- Hun fortjener det heller ikke. - Gå din vei, Stackhouse.
Jeg kan miste søsteren min, jeg også.
- Kom her. - Hva kan jeg gjøre?
Bli med oss til kirkegården. Der er Sookie.
- Men hun er på et annet... - Plan.
- Med en jævla fevampyr-morder! - Jøsses.
Beklager, men det var han som drepte foreldrene mine.
Adylins lys kan føre oss til det planet. Ellers tar han Sookie.
Jeg kan ikke utsette datteren min for det.
Pappa. Jeg vil gjøre det.
Sookie er som meg. Jeg kunne ikke redde Braelyn, Charlaine og Danika.
Men hvis jeg kan hjelpe til med å redde henne...
- Ok. Med det tunge artilleriet. - Det er eneste måten.
Man kan aldri ha for mye.
Kom, Andy. Vi setter i gang.
Nå sitter du fast.
Tror du at jeg ventet 5500 år for å bli en del av samfunnet ditt?
For å dele deg med dine plebeiere i Bon Temps?
- Tror du på det kongetøvet? - Du skjønner visst ingenting.
Jeg skulle aldri blitt vampyr.
Livet mitt var velsignet.
Mitt folk hadde en evne til glede større enn alle andre folks.
Det tok Lilit fra meg. Det tok jeg fra dem.
- Jeg må begynne på nytt. - Jeg kan ikke gjenopprette alt.
Du skal fylle tomrommet, uansett om du vil eller ikke.
Du kommer ikke til å bruke det på meg.
Nei, men jeg lover at jeg kan kaste bort den teite lyskulen.
Hva gjør du da? Du vil ha en fevampyrbrud.
Du søker deg virkelig til fare.
Du satser alt i håp om at du er spesiell-
- og kommer til å bli reddet av vampyrenes kjærlighet til deg.
Men du burde stolt på magefølelsen. Du kjente meg bedre enn jeg selv.
For jeg vil faktisk knulle deg, eie deg og utnytte deg for blodet.
Ditt monster.
Hva faen smiler du for? Din tiltenkte kalte deg et monster.
Gode nyheter. Det er blitt kveld.
Hva gjør han her?
Hvis vi skal klare å drepe Warlow, trenger vi all hjelpen vi kan få!
- Takk for at dere tok henne med. - Det var ikke for din skyld.
Greit. Da gjør vi det.
- Sookie, er du der? - Hjelp meg, jeg vil ikke bli vampyr.
- Nei! - Skjer det allerede?
- Kom igjen. - Hvordan?
Jeg er to uker gammel! Jeg vet ikke hvordan man skifter plan!
Hør på meg. Kilden til lyset ditt er naturen.
Du står nærmere naturen enn alle andre.
- Prøv å fange det inni deg. - Hvordan?
Tenk på blodet ditt. Det gir deg næring, som duggen på gresset.
Hold i hverandre.
Bill, det fungerer ikke!
Redsel kan ofte vekke feers iboende styrke.
Hvorfor sa du ikke det? Fang kreftene dine, for faen!
Ta dere av Sookie.
Sookie!
- Løp! - Dere hørte. Vi stikker!
- Vi går opp med Sookie. - Inviter meg inn.
- Kom inn! - Hvor kan jeg gjemme Adylin?
I kottet. Forbi stuen, systuen og gjennom garderoben.
- Ikke kom ut før jeg henter deg. - Ok.
Du er faen meg en pest og en plage.
- Ok... - Sånn, ja.
- Han kommer, Stackhouse! - Pokker!
- Jeg fikk ham! - Jaså?
Faen!
Skjønner du ikke? Ingen Billit, ingen tilgang.
Sookie vil ikke ha deg uansett.
Jason. Hvor kan jeg låse deg inn?
- Kom igjen, vennen. - Du klarer det.
Sookie, Sookie...
- Med tiden kommer du til å elske meg. - Det tror jeg neppe.
- Du er såret, men ikke støt meg bort. - Jeg er ikke et skadet kjæledyr.
- Vi skal lege hverandre. - Jeg kan ikke gjøre deg hel!
- Bort med labbene! - Sookie?
Jason, kan jeg få litt hjelp her?
Sookie?
Jason, Sookie. Jeg trenger hjelp.
SEKS MÅNEDER SENERE
Nye tilfeller av hepatitt V oppdages hver dag,-
- og senteret for smittevern driver intensiv forskning.
Men én stemme roper ut-
- for å avsløre vrangforestillingene rundt virusets opprinnelse.
"Gud blødde" har ligget på New York Times' bestselgerliste i syv uker.
Jeg har med meg bokens forfatter, William Compton.
Takk for at du kom.
- Ok. Du er altså en gud. - Jeg var en gud.
- Du var en gud. - Ja.
- Er du sinnssyk? - Absolutt ikke..
- Boken din er som en roman. - Derfor er den lesverdig.
Er det sant at du gikk inn i guvernørresidensen i Baton Rouge-
- og rev hodet av Truman Burrell?
Han fortjente det.
Innser du da selv at boken-
- er en 350 siders ugjenkallelig tilståelse?
- Er du ikke redd for tiltale? - Hvilken jury ville dømt meg?
Hepatitt V fantes ikke før han oppfant det.
Han brukte skattepenger for å la forskere skape et dødelig virus-
- som ifølge rapportene skal ha spredd seg til en åttedel...
- Hva ser du på? - Det er Bill på tv.
- Nå igjen? - Er du sint for at jeg ser på?
Nei, for du ser ikke på lenger. Nå skal du i seng!
Hvorfor skrev du boken?
For å skape tillit og få slutt på hemmelighetskremmeriet.
Vi vampyrer er ute av kistene, men vi har ikke kommet helt ut.
Vi har skjult hvem vi er, våre styrker og svakheter.
Og det vi mest av alt vil skjule, er at vi er redde for dere også.
- For oss? - Truman Burrell klarte å bevise...
Gud!
Å, gud...
Ja? Ja...
Hei der. Hold den i buksene, tøffen.
Jeg har slikket deg 178 kvelder på rad.
- Iblant to eller tre ganger. - Jeg vet det.
Og ikke en eneste gang har du rørt...
Jeg sa jo at jeg ikke skulle gjøre det lett for deg.
Violet. Jeg har bygget den mest feminine...
Mørkeste kjelleren en mann kan bygge til en kvinne.
Og jeg...
Setter virkelig pris på det.
Jeg har ikke så mye som sett på en annen.
- Jeg tror deg. - Og...
Hva faen?
- Når tiden er inne. - Når tiden er inne?
- Tiden er inne nå! - Jeg beklager, kjære.
En gang til?
Skulle ikke kirken og staten skilles?
Ikke engang Baton Rouge vet hvem som styrer. Og ikke Washington heller.
Her i Bon Temps må vi klare oss selv.
Menneskene stoler ikke på guvernøren, men de stoler på kirkene.
Hvis vi skiller kirke og stat, er det ute med oss.
Jeg støtter deg i dag. Men jeg og datteren min kommer ikke i kveld.
Et dumt valg, men det er ditt liv.
Du kan samle tankene litt, så kommer du inn.
Still deg i kø for blodprøve. Folk må se at alle deltar.
Jason.
- Hva skal dette forestille? - De skal se om vi er smittebærere.
- Jøss. - Unnskyld meg, unge dame.
Beklager.
Navn?
- Søsteren min går først. - Utrolig.
- Sookie Stackhouse. - Pekefingeren.
Gjorde det vondt?
- Si det, da. Ærlig. - Vi har opplevd verre ting.
Takk for at dere kom hit fra den andre siden av byen.
En spesiell takk til pastor Daniels med kone for at de tok dere med hit.
Min prekestol er din prekestol, pastor.
Takk, pastor. Og takk for at vi fikk komme.
- God dag, alle sammen. - God dag.
De hørte meg ikke her borte. Jeg sa: "God dag, alle sammen."
- God dag. - Ikke perfekt, men bedre.
Pastor Skinner og jeg har kalt forsamlingene hit i dag-
- for å skape en følelse av samhørighet.
Men selv om dere sitter her, ser jeg ikke mye samhørighet.
Nå vil jeg at alle bytter plass. Sett dere med en dere ikke kjenner.
Ta en fremmed i hånden.
Ikke se så himmelfalne ut, for jeg mener det. Bland dere!
- Hei, jeg heter Sookie. - Hyggelig å møte deg. Crystal.
Sånn skal det være. Samhørighet.
Fra nå av skal vi være et forent samfunn.
For der ute vandrer det horder av syke, sultne vampyrer.
De er velorganiserte.
- Føler du deg bra? - Ja.
De utsletter småbyer i troen på at vi er lett bytte.
- Er vi et lett bytte? - Nei!
- Er vi eplet på nederste gren? - Nei!
Nei, vi er ett folk, én by under Gud!
Og hvis vi står samlet,-
- skal vi ta oss gjennom denne merkelige, underlige tiden.
- Måtte kirken si "amen". - Amen!
- Si "amen" til noen! - Amen!
Herr borgermester. Vær så god.
God dag.
Dere lurer sikkert på hvorfor dere måtte gi blodprøve.
De fleste av dere vet-
- at selv om hepatitt V, som herjer blant vampyrene,-
- kun rammer vampyrer, kan hvem som helst bære på viruset.
Jeg vil bære på smitten! Til pass for dem.
Det er feil, for de syke vampyrene som drar fra by til by,-
- er både farlige og sterke.
Men de er ikke like sterke som friske vampyrer.
Dere vet vel hvem Bill Compton er?
Bill Compton og jeg har samarbeidet og tenkt ut en plan.
I kveld, på Bellefleur's Bar & Grill,-
- inviterer Arlene Bellefleur til en sammenkomst.
Et selskap, der dere får resultatene av blodprøven.
Det blir mat og musikk, og alt er gratis, takket være mrs Bellefleur.
- Amen. - Hva er haken?
Man får ingenting i livet gratis.
- Du er intelligent. - Takk.
Ja, det fins en hake, men den gjelder deres egen sikkerhet.
Alles sikkerhet.
Jeg ber at hver eneste usmittede voksen person her inne-
- innleder et monogamt blodforhold med en frisk vampyr-
- i utbytte mot at vampyren beskytter dere og deres barn!
Jeg skjønner at dere blir opprørt.
Snakk med pastoren og hverandre. Slik kan vi beskytte dere.
Hvert menneske trenger en vampyr, og hver vampyr et menneske.
Jeg håper at jeg får se dere alle i kveld.
Og hvis ikke...
Gud være med dere.
- Negativt. Og du? - Ikke noe problem.
- Jøsses... - Han er neppe involvert.
I formiddag hørtes det ut som han sto bak det.
Hør etter, alle sammen. Kom og spis, alle mine barn!
Nei, det er Arlene.
- En time. - En time.
Vi viser oss og tar litt mat. Så får det holde.
Ok, kom igjen.
Har du sett noen du gjerne skulle...
Jeg hatet vegetarianere før. Nå leter jeg med lys og lykte.
Tara.
Kan vi ta en prat?
- Jeg heter Willa. - Lettie Mae Daniels, Taras mor.
Hyggelig å møte deg.
- Er du venn av Tara? - Ja, vi er venner.
Be henne snakke med meg.
- Hva faen er det du vil? - Beklage oppførselen min.
- Da du kom til Fangtasia, mener du? - Jeg mener alt sammen.
Jeg snakker om hele livet ditt.
Jeg er så veldig lei for det.
- Jeg vet ikke hva jeg skal si. - Du trenger bare lytte.
Da faren din forlot oss...
Jeg elsket ham over alt annet.
Det var så smertefullt for meg...
Så jeg glemte å føle din smerte.
Iblant glemte jeg til og med...
- Gud forbarme seg over meg. - Du trenger ikke fortelle det.
Jo, det trenger jeg.
Jeg glemte å gi deg mat. Flere dager på rad.
- Jeg klarte meg. - Nei. Det var min oppgave.
Men jeg forsømte den.
Derfor tenkte jeg...
Jeg kunne aldri tilgi meg selv.
Men med din tillatelse kan jeg gjøre det godt igjen.
Kom her. La meg gi deg mat.
- Jeg kan ikke. - Vær så snill.
Alt som skjer i verden, er en velsignelse, Tara.
Vi har sjansen til å helbrede oss.
Kom her. La meg gi deg mat.
La meg ta meg av deg. La meg gi mitt lille barn næring.
- Jeg åpner. - Ok, pappa.
- Du kom ikke i kveld. - Nei, din jævla morder!
- Hvem er det? - Bli der, vennen!
Jeg kom for å gi dere begge beskyttelse.
At du våger å be om mer blod fra vår familie.
- Jeg ber ikke om blodet deres. - Hva faen vil du, da?
Jeg vil gi deg dine døtre tilbake, men det kan jeg ikke.
Det eneste jeg kan gjøre, er å tilby beskyttelse for deg og Adylin.
Dere trenger aldri bekymre dere. Det lover jeg.
- Og om jeg ikke vil? - Dere får det uansett.
Skal dere dra allerede?
- Bill. - Alcide.
Jeg så deg på tv i går. Du var bra.
- Får jeg snakke alene med Sookie? - Glem det.
- Det går bra. - Nei, jeg vil også høre det.
- Du hørte hva han sa. - Møtte dere noen i kveld?
Om jeg inngikk en avtale med en vampyr? Nei.
Men jeg hadde det hyggelig.
Du trenger en vampyr i livet ditt. Mer enn alle andre her.
- Du trenger beskyttelse. - Hun har meg.
Du holder ikke. Bare knurr. Det forandrer ingenting.
- Jeg tilbyr deg min beskyttelse. - Takk, men jeg tar sjansen.
Jeg har forandret meg. Jeg er pålitelig igjen.
Ikke engang når du viser din beste side...
Kan man virkelig stole på deg.
- Lukter dere det? - Ja.
Hva er det som foregår?